—Taxin är här! —Mie och Ole, skynda er!
—Vi missar planet. —Vi är på väg.
—Kommer ni eller? —Ja, ja, ja!
—Onkel Anders då? —Han möter oss på flygplatsen.
Per, flytta längre in så att vi andra får plats.
Alle man ombord? Kom nu. Akta fingrarna!
Sommar och sol, nu kommer vi!
FAR TILL FYRA I SOLEN
Semester!
Familjesemester. Titta här, barn. Det här är Gran Canaria.
Där nere är havet. Där ska vi segla.
Och där nere är stranden. Där ska far ligga avlång på sin solstol.
Och där nere är vår nästan privata pool.
Nu på vår första dag tänkte jag...
Sisten i poolen...är en förlorare!
...att vi gör precis vad vi vill.
Ska du inte med i poolen, Søs?
Nej, jag ska hämta Peter. Han kommer om tio minuter. Vi ses.
Ja, så där, Per. Jag trodde det räckte med simvingar.
—Den här är inte till mig. —Jaha, till den lilla damen där.
—Bodil tål inte att bada. —Det är om hon trillar i.
Hupp, hupp, hupp! Ni två, kom ihåg vad vi sa nu.
Inga telefoner, iPads eller datorer på dagen.
—Vi måste ju få ta bilder. —Men bara det.
—Och lägga upp på Insta. —Nix.
—Vi är på semester och ska vara ihop. —Jag måste vara på Insta!
—Vad är det för dumheter? —Tjejerna vill se coolast ut.
Jag förlorar alla mina följare om jag inte postar nåt.
—Gör det så mycket? —Är det en kuggfråga?
—Okej, ni har en minut. —Skynda dig.
Vänta lite. Så där.
Okej, en till.
Livet är bara så najs här på Gran C.
När ni har hittat bagaget så säger jag var ni ska bo.
—Hej, far. —Hej, Per. Har du roligt?
Det är min bästa semester på tio år.
—Och jag är bara sju. —Kom hit.
Var ska ni bo nånstans? Vet ni det?
—Peter? —Han kom från Paris.
Vi avtalade med kontoret att han skulle få ta er buss.
Det är bara första dagen. Vi har en hel semester framför oss.
Iväg!
—Lovar du det? —Det lovar jag. Lugn och ro.
—Vi ska bara ha roligt. —Till anfall!
Jag förstår inte, Peter. Du är kvar i Paris—
—när jag är på Gran Canaria där vi skulle semestra ihop?
Det är tre veckors extra kurs med allt betalt. En jättechans.
—Hur länge har du vetat det här? —Inte särskilt länge.
Men som jag skrev i mejlet... Har du inte sett mitt mejl?
—Varför ringde du inte bara? —Det borde jag kanske ha gjort.
Jag tänkte att du ville...
Att det var viktigare att stanna tre veckor till på skolan—
—än att semestra med mig. När vi inte setts på två månader.
—Søs... —Vi ses, Peter. Om en månad!
—Hej på er! —Hej.
Ni ser ut precis som en familj som måste vara med i vår tävling—
—om att bli årets solfamilj.
—Det låter ju precis som vår familj. —Ja. Vad går det ut på?
Varje familj gör en festlig film när ni använder våra faciliteter.
Och på lördag bjuder vi in alla gäster till en jättestor finalshow—
—där ni gör ett litet uppträdande.
—Den tävlingen vinner vi lätt. —För vi är världens bästa familj.
—Det är dessvärre inget för oss. —Va? Far!
Vi är bra nog precis som vi är.
Det vet vi utan att vinna en tävling.
—Det är bara en familj anmäld. —Det är bara hittills.
Familjen Skov vinner varje år. Ingen vill ställa upp mot dem.
—Därför ställer vi inte heller upp. —De kommer förresten där.
—BB. —Ställ upp.
Svärmor.
BB. BB. BB...
—Vad är det han säger? —Han säger "bebe" hela tiden.
—Vad har hänt med far? —Det försöker vi ta reda på.
—Var har du gjort av Peter? —Han svek mig.
—Vad? —Det är en lång historia.
Varför säger far "bebe"? Det är ingen som ska föda barn.
—Han såg den andra familjen. —De såg väldigt trevliga ut.
Trevliga?! Barn...
—Vi ska vinna den där tävlingen. —Jag visste att du hade det i dig.
—Vinnarinstinkten. —Vilken tävling? Vilken familj?
Det är pappan. Bjørn. BB. Buffel—Bjørn.
—Känner du honom? —Om jag känner honom?!
Då så, killar. I dag ska vi ända till toppen.
Det är hela vägen upp och röra taket och så ner igen.
Yes!
Förstår ni det? Det är bra. Då kör vi!
Bra, Bjørn. Du far upp till toppen. Det är så där det ska göras.
Niels, du hänger inte med. Kom igen, Niller. Kom igen nu.
—Bjørn är redan uppe. —Är dina armar som kokt spaghetti?
Eller gillar du att vara en förlorare?
—Vad det var taskigt sagt. —Och det fortsatte hela skoltiden.
—Det är straff! —Nej!
—Bjørn, du vet att det är straff. —Jag gjorde ju inget!
Nu gäller det, Spaghetti. Du är vår sista chans.
—Jag tror inte jag kan. —Det handlar om att vara en vinnare.
En sån som jag. Du är kanske hellre en förlorare?
—Nej. —Kom igen då.
—Okej. —Är vi klara?
Var var jag? Var var jag, far, när du behövde mig?
—I Slagelse, vad jag minns. —Var jag i Slagelse?
—Var du inte bra på nånting då? —Jo, jag var bra på siffror. Då med.
Men det gälldes inte. Jag vann aldrig nåt som var viktigt.
—Vi vinner tävlingen åt dig. —Buffel—Bjørn kan hälsa hem.
—Vad ska vi egentligen göra? —Du har rätt. Vi måste smida en plan.
Titta! Bland det första vi gör är—'
—att tänka ut en ofelbar vinnarstrategi.
Handlar det inte bara om...? Just det.
Ska vi inte bara göra ett jättebra uppträdande till finalshowen?
Nej, inte bara.
För vi bedöms också för semesterfilmen som vi ska göra.
Som general och överste och allt möjligt annat—
—beordrar jag nu Operation Solfamilj att starta—
—i morgon prick klockan 800.
Då ska vi ta reda på vad våra konkurrenter ska göra.
Så vackert. Kom ihåg rubatokänslan.
August, du halkar efter. Kom igen.
August, kom igen. Nu kommer glissandot snart.
Det där kan ju inte vi.
Vi går ner i kobran och tittar fram. Kungskobran.
—Far sa åtta repetitioner, okej? —Titta efter armen. Och fram.
Olivia, lite mer expressivt. Lite mer.
Kom.
Svärmor?
Åh.
—Vad har vi? Søs? —Vi har vattenskidor.
—Dykning. —Och dykning, ja.
—Pool. —Pool.
—Så är det fitness. Det är bollspel. —Och bollspel.
—Och så är det minizooet. —Jag tar vattenskidorna.
—Har du åkt vattenskidor förut? —Jadå! Tre gånger på Furesøen.
—Tre gånger? —Ja. Första, enda och sista gången.
Fantastiskt! Då tar du vattenskidor.
Ska vi inte filma dig med nåt annat?
För att glömma Buffel—Bjørn måste jag slå honom på hans hemmaplan.
Ole, du tar det där bollspelandet.
Då saknar vi bara hopp i poolen. Och dykning i havet.
—Jag ska inte ner på havsbotten. —Då är det avgjort.
Mie gör snygga hopp i poolen.
—Søs får ta en tur ner till fiskarna. —Vad ska jag göra då?
Du undersöker om det finns nåt som vi kan använda på minizooet.
—Men, onkel Anders, du själv då? —Jag är general och tränare.
Far, du måste komma i bättre form så att du klarar av vattenskidorna.
Ett, två, ner. Ett och upp.
Ett och upp! Yes. Bra. Och upp. Och ner.
Är det inte självaste konkurrenten vi har här?
Och vi ökar. Dubbelt tempo.
Jaså? Du gillar husmodersgymnastik, ser jag.
Det ser jättefint ut. Det måste ju passa med allt det andra.
Lycka till med tävlingen. Okej? Vi ses.
Nej!
—Är du okej, far? —Ja, ja.
Minizoo.
Aj.
Är du helt säker på att du är okej?
Kom igen nu, Mie. Visa vad du kan.
Hallå? Hallå?
Far! Är du här? Hör du mig? Det är onkel.
Jag är inte i Slagelse. Jag är här. Gå inte in i det vita ljuset.
Ur vägen. Det här ser inte bra ut. Det krävs lite syrgas.
Lugn. Okej? Det är ingen tvekan. Det är ett typiskt värmeslag.
—Det måste vara värmen. —Det krävs mun mot mun.
Han är i chock! Efter honom!
Flickor. Har ni sett far?
Stanna! Du behöver hjälp! Stanna nu! Stanna!
—Han är långt härifrån nu. —Helt säkert, ja.
—Ha en bra dag. —Hej då.
Du kan komma fram nu.
Har hon gått?
Har du duschat i dag?
—Vad bra du spelar. —Tack.
—Spelar du också? —Ja.
Jag spelar PlayStation, dator och iPad.
Nej, spelar du musik?
—Ja, på min telefon. —Ska ni inte öva på ert nummer?
Vi måste först göra filmen då vi använder hotellets alla facili...
Allting. Därför är jag på väg till minizooet.
—Kan inte jag få följa med? —Om du vill.
Jag visste inte att det var så svårt att hoppa på huvudet.
—Då skulle du prova att dyka. —Superbra, vänner!
Gud, vad snygg han är!
—God dag. —Tack!
—Det betyder "fint väder i dag". —Ja, men det är mycket varmt, va?
Ett ögonblick.
Det du precis sa betyder "Solen är en röv på onsdag".
Men det är kanske meningen? Jag heter Francisco.
Min mor är från Danmark och min far är spanjor.
Hasta la vista. Det betyder "vi ses".
Titta! Där är det!
—Men var är ingången nånstans? —Kanske här borta.
—Vad händer? —Min far. Han får inte se mig.
Stå helt stilla. Han både hör och ser allt.
—Han har gått. —Varför får han inte se oss?
Det är fiol två timmar varje dag. På semestern också.
Nu är han helt inställd på att vinna den galna tävlingen.
Min far vill vinna för att han är kass på sport.
Min far vill bara vinna. Punkt.
—Är du klar, far? —Ja, ja.
—Kom ihåg att le. Det ska se bra ut. —Lätt för dig att säga.
Kom igen nu, far.
—Jag kan inte. —Bara en gång till.
Vi har den!
Jag kan.
Läget, kompis? Har du provat med vattenskidorna uppe på vattnet?
Åh, getter! De är så söta.
—En papegoja! —Visst är den fin?
—Den kanske kan prata. —Hej.
Hej!
—Kaniner! Nej, vad söta de är. —Var är de nånstans? Jaha, där.
Det står att djuren inte får tas ut ur burarna—
—om inte en djurskötare är med.
—Per, du får inte ta ut djuren! —Vad söt den är.
—Han slickar din hand. —Hundar gillar mig.
—Och jag gillar hundar jättemycket. —Jag är lite rädd för hundar.
Han här behöver man inte vara rädd för. Kom bara.
—Oj! —Titta på honom där!
Det skulle jag gärna vilja prova.
—Det är nog svårare än vattenskidor. —Hur gick det?
Det gick bra. Mitt rekord är en och en halv sekund.
—Fokusera nu på de positiva sakerna. —Som vad, till exempel?
—Solen skiner. —Ja. Och du har inte brutit nåt.
—Du drunknade inte heller. —Hej.
—Hej, min älskling. Var är Søs? —Hon skulle göra nåt jätteviktigt.
Alltså, ursäkta mig. Men vad är viktigare än att träna?
PETER ÄLSKLING
—Där är du, Per. Var har du varit? —På minizooet.
—Fanns där lejon eller tigrar? —Nej, men där fanns nåt annat.
Det skulle väl aldrig kunna vara ett djur som ibland kan säga "vov"?
—Ska vi inte prova vattenskidor igen? —Jag vet inte om jag kan.
Vissa män har ju bara det där, men jag är ingen James Bond.
—Allt i James Bond är filmtricks. —Tänk om vi kunde göra det.
Det kan vi. Det är bara Photoshop och sånt där. Det fixar jag.
—Lysande, Mie. Då gör vi det. —Det är precis som att fuska.
—Var det inte det du ville? —Det menade jag ju inte.
Jag vill vinna, men det ska vara med ärliga medel.
Hej! Ursäkta att jag stör. Ni vill inte komma på middag i kväll?
—Allihop. —På middag?
Även om vi tävlar kan vi ha trevligt och lära känna varandra.
—Det låter ju härligt. —Då ska det grillas.
—Du har fått en lägenhet med grill. —Nej, det är vår egen.
Vem åker till Granca utan sin egen grill?
—Vilken chic klänning. —Tack.
—Den är från hotellbasaren. — Va? —Jaha? Jättebra fyndat.
Maten är så klart växtbaserad. Ekologisk, så klart.
Massa proteiner. Vi måste ju vårda musklerna. Va, far?
Ta för er av maten. Berätta lite om er själva. Far, vad jobbar du med?
—Jag är ju bokhållare. —Du kanske behövs i mitt företag.
Jag har 40 anställda. Vi omsätter 40 miljoner. Min fettprocent är 10.
40—40—10. Siffror, inte sant? Det som du var bra på.
Här har vi min vackra fru Camilla. Får vi titta på dig? Sväng runt.
Så där. Vacker är hon. Solodansare.
Men hon är 33 år, så karriären är slut.
Sätt dig, älskling. Och så August. Titta på mig när jag pratar om dig.
August spelar i FCK:s a—lag och är faktiskt på väg till Ajax.
Titta på pappa. Tittar du? Bra. Vi ska bara få kontraktet på plats.
De tycker inte din musikkarriär är viktig, men jag tycker det.
Kultur är viktigt. Och så har vi min andra lilla musikälskling Olivia.
Hon har precis kommit in på solistlinjen på konservatoriet.
Som den yngsta någonsin.
Det var många år sen som de såg en så stor talang.
Jag vet inte vem hon ärvt det av. Jag spelar bara fem instrument.
Är ni snälla och sänker lite? Jag står här och pratar. Tack.
—Vad hade du för jobb? Bokhållare? —Ja, jag är bra på siffror.
—Det minns du kanske från skoltiden. —Jag förstår inte. Vad menar du?
—Vi har ju gått i samma klass. —Du och jag? Det tror jag inte.
Låt mig få kika lite på dig. Nej. Dig kommer jag inte ihåg.
Du retade vår far bara för att han var dålig på sport.
—Det var riktigt taskigt gjort. —Barn är så känsliga i den åldern.
Du äter inget, onkel Anders.
Spaghetti, spaghetti, spaghetti!
Ungar! Vi börjar med trickfilmerna nu.
—Sa du inte i går att vi inte skulle? —Han kom inte ens ihåg mig.
Nu är alla knep tillåtna. Är ni med mig?
Ja!
Okej, far. Föreställ dig att du dundrar fram på vattnet.
Tack. Far, det ska inte se svårt ut.
—Det är svårt. —Tänk att du är världsmästare.
Stark! Överlägsen!
Vacker! Vild! Och du är fullständigt brutal!
—Ja, ja, jag har förstått det. —Varsågod!
Det är bra, far! Fortsätt bara rakt fram.
—Det är som att vara där. —Det var du ju också, onkel.
—Visst ser det bra ut? —Mycket bättre än jag trodde.
—Vi ska mosa Buffel—Bjørn. —Då var det hälsosmoothies.
—Är du okej, älskling? —Ja.
Varför går du runt på såna där styltor?
Min stil behövde fräschas upp lite.
—Och hon Camilla där uppe har... —Mie! Zip it.
Jag kommer. Jag ska bara...
Yes!
Sol, hav och vattenskidor. Nice combo.
Häftigt hur man känner hälsan sprida sig i kroppen, va?
Det trista är bara att det måste förbi munnen.
Mie, ta några bilder på min kropp. Då kan man se hur den utvecklas.
—En jättebra idé till familjefilmen. —Du kan spela kraftkarl också.
—Du är inne på nånting, Per. —Kan filmtricken fixa musklerna?
—Jag tvivlar. —Jag slappnar av. Nu spänner jag.
Va? Titta. Och den här.
—Och den här! —Far!
Var är vår familjesammanhållning? Va? Nej?
Då ska ni få se på full rulle. Tack för i kväll och för kaffet.
Nu tror jag det är dags för en liten status.
Ole, hur går det med bollandet?
Inte så bra. Mie, kan man inte göra fuskfilmer med det också?
—Kanske. —Søs? Du och dykningen då?
Ja, alltså... Hon ska bara få huvudet under.
—Annars går det bra. —Jag ska nog lära mig.
—Jag vet en som kan hjälpa mig. —Lysande.
—Se till att ge dig iväg. —Okej. — Mie, du följer med mig.
Vad är det med dig? Du ser ut att vara på väg till fest.
—Vart ska vi? —Vi ska skaffa hjälp till mig. Kom.
—Hejsan. —Hej!
—Står du där? Vad roligt. —Ja.
—Att du står där och så kommer vi. —Galet.
Ja, helt galet.
—Ska jag fråga honom? —Nej, nej.
Vi hade tänkt fråga om du ville hjälpa oss...mig med en grej.
—En dykargrej. —Visst. Jag slutar om en timme.
Super! Vi bor i nummer 233.
Och du har inte en partner som väntar på dig?
Nej, sån tur har jag inte. Men det har kanske du?
—Nej. —Perfekt. 233. Vi ses.
Ja. Vi ses.
Vi ses!
Sitter du bara där och har tråkigt?
Hallå! Vad kul att se att du har blivit vän med vår lilla gäst.
—Är han gäst? —Ja. Vi hittade honom på stranden.
Han var hungrig och medtagen. Han ska ner till hundstallet.
Är det ett sånt med burar?
Jo, det är det. Men han får det säkert bra där.
Vänta lite. Han letar efter dig.
Hörde du det? De ska sätta dig i fängelse.
Du är ju helt otrolig! Du sa att du inte hade en partner.
Det sa jag inte.
Han sa "Har du en partner?" och då sa du "Nej".
Det tror inte jag hände. Alltså, han...
Han frågade om jag har en partner som väntar på mig.
Och så svarade jag nej. För det har jag ju inte, va?
Du är ju helt hopplös. Gå hem bara. Jag ska göra nåt.
Okej.
—Tack. —Ursäkta. Francisco?
Det är bara... Jag gör ett semesteralbum.
Kan jag ta en bild på dig i baren?
Javisst.
Du kanske kan flytta till den där barstolen?
Visst.
Och... Ta ut armen så här.
—Varför? —Det ser megacoolt ut.
—Titta ömt på din hand. —Är det här ett skämt?
Lite. Prova.
Perfekt. Tack. Vi ses.
Het semester.
Yes!
Kan jag hjälpa till, lilla frun?
Det kan ni visst, min fine herre.
Ta det nu helt lugnt, lilla vän. Det gör inte alls ont.
Aj! Bits du, din best?
—Se upp nu. —Upp här, ja. Så.
Om vi får upp den här hit...
Ja, jag tror att vi snart är klara.
Stack den? Nej, där har vi den.
—Va, din slyngel? Så där. —Nu är den visst klar.
Inte så högt. Det är möjligt att den ändrar sig.
Ja, det är så bra. Yes. Så.
Super. Du såg jätteproffsig ut. Nu gör vi bollen.
Jag kunde inte träffa på rätt ställen.
Det fixar vi sen. Lita på mig. Kom igen. Upp.
Lite längre ner. Ja, så där.
Jag fattar inte vad vi håller på med.
Och så bara den sista bollen.
Jag gör det helt klart sen, men titta nu.
—Vad häftigt! Jag är ju grymt bra. —Tack själv.
Upp i luften, trycker på knappen och släpper ut luften.
Då drar blybältet ner dig mot botten.
Ner mot botten?
Najs.
—Är du nervös? —Nej, nej.
PETER ÄLSKLING
Det var bara... Förresten, jag hade lovat att vi kunde filma det här.
—Kan vi få föraren att göra det? —Självklart. — Carlos, kan du?
Tack.
Jaha, Per, då ska vi se... Vi ska ha mjölk, pasta och äpplen.
Jag hämtar det!
—Hej. —Hej.
Ett. Två. Tre!
—Vad hände? —Huvudet ville.
Men resten ville inte.
—Jaha, där är du. —Oj. Nån har handlat jättemycket.
Det kan man säga.
—Hej. —Hej.
Bort, Per!
Nej, ursäkta!
—Ni välter ju hela butiken! —Förlåt, förlåt.
—Herregud! —Far! Seriöst, alltså.
Fiskbullar med getost. Vinbergssnäckor i...
...mintsås. Och kinesiska kokosbollar.
Och cocktailkorvar i maizenasås med nåt grönt.
Vad i all världen håller du på med?
—Jag tror att far vill säga nåt. —Vad skulle det vara?
Far och Buffel—Bjørn bråkade i affären.
Det var väl inte direkt nåt bråk.
Okej, kanske lite. Men varje gång jag ser Bjørn så blir jag bara så...
Men det slutar nu. Därför har jag ordnat en tur bort från hotellet.
Då slipper jag se Buffel—Bjørn.
—Vi ska nämligen på...ökensafari! —Ja!
Först och främst ska vi ha roligt.
—Du är bästa pappan i hela världen! —Inte i hela världen, väl?
Men kanske här på ön. Varsågoda att äta.
Per? Jaha? Du är redan i säng. God natt då. Sov gott.
Far? Det där med hunden...
Per, hör nu här. Vi ska inte ha en hund.
Jag vet att du gärna vill ha en hund.
Alla föräldrar i världen vet att det till slut blir vi—
—de vuxna som sköter barnens husdjur.
Och jag har fullt upp med fyra barn.
—Och onkel Anders. —Och onkel Anders.
Det är bara för att jag i klassen råkade säga att jag har en hund.
Och efter lovet är det husdjursdag. Då vill de andra se den.
—Varför i all världen sa du det? —För att alla de andra har djur.
—Emil och Max har hundar. —Man får inte ljuga.
Man ska inte alltid ha det som de andra har. Vad brukar vi säga?
—Du är... —Bra nog som du är.
—Men du och Buffel—Bjørn då? —Ja. Sov nu.
—God natt. —God natt.
Hej!
—Jag klättrar ner. Du håller utkik. —Ja, men var nu försiktig där nere.
Tyst. De får inte höra oss.
Jag kan inte klättra över med honom. Vad gör vi?
Kanske...
Vänta! Vakten kommer tillbaka!
Åh nej!
Vad händer här?
Ta det lugnt, lilla vän. Allt är bra.
Lilla vännen? Var är du?
Kom! Skynda dig!
Kom, kom, kom!
Kom nu, Lille.
—Ska han heta Lille? —Tills vi kommer på ett bra namn.
Ett namn som min far inte kan motstå när han ser honom.
Men du heter Lille Per, inte sant? Vad sägs om...Lille Far?
Titta. Han gillar sitt namn.
Jag får nog ta och gå nu. Vi ses i morgon. Alla tre.
Så, så. Tyst.
—Hallå? Vad händer där inne? —Det är jag. Jag är kass i magen.
Det var ju inte så bra. Ska jag komma och hjälpa dig?
Nej, det behövs inte. Jag mår mycket bättre nu.
Bra. Skynda dig ner i sängen igen. Vi ska upp jättetidigt i morgon.
Titta. Nu är du som ny.
—Kom, ungar, nu åker vi. —Hur mycket kläder ska man ha på?
Ta med rejält. Kläder kan man alltid ta av, men man kan inte...
—Ta på kläder som man inte har med! —En väluppfostrad barnaskara.
Kom nu, Lille Far. De andra får inte se oss.
—Då är det lineup till solkräm. —Nej tack, jag ska bli brun.
Oj. Var är Per?
Så kan ni leka med varandra tills vi kommer tillbaka.
Nej, Bodil. Titta inte på mig så där. Du vet att du blir åksjuk.
—Du då, onkel? —Jag tror att jag stannar hemma.
Tar en liten hemmadag, tror jag.
—Då saknar vi en chaufför. —Jag kan köra.
—Nej, man måste ha körkort. —Jag känner en.
Det är väl aldrig...
Gå nu. Kom igen, kom igen!
—Det har du gjort förut, va? —Bara cirka hundra gånger.
Du är inte heller så dålig.
Hör upp, allihop! Det finns tre rutter som man kan välja mellan.
De är märkta med blå, svarta och röda skyltar.
Den blå är kaktusrutten.
Den går längst ner i ravinen. Och det är nybörjarrutten.
Den svarta är monsterrutten rakt över berget.
Den röda ökenrutten är längst. Vad gör vi?
Monsterrutten! Så klart!
Kanske inte så smart att ta den svåraste.
—Nybörjarrutten. —Vi ska ju bara ha roligt.
Just det, Mie. Det påminner mig om en sak.
Ingen kappkörning. Är vi överens om det?
Ja, ja, ja.
Jaså? Andra är ute och åker i dag, va?
—Hejsan. —Hej.
Eller har ni redan kört fast eller?
Vi ses!
Kört fast...! Jag ska visa honom. Här, Per. Ta kartan.
Francisco, kör efter dem!
—Kom igen! Varför åker den inte? —Det vet jag inte!
—Det händer inget! —Kan det vara den?
Vi är långt före!
—Måste vi köra så fort? —Klart vi måste, August.
—Varför? —Sluta vara en sån barnrumpa.
Far, vi skulle bara roa oss.
Det är ju det vi gör. Roar oss som män.
—Kom igen, Søs! Vi är långt efter! —Ja, ja, ja, det här är sjukt svårt!
—Ser du dem? —Nej. Det dammar alltför mycket.
Den här då?
—För mycket? Eller... —Den är verkligen du.
Jag har faktiskt inte sett nåt som passar bättre ihop—
—sen Rundetårn fick koppartak.
—Då blir det ju inte bättre. —Den är enastående!
—Far! Nu kör du monsterrutten! —Jag vet, Per!
—Vad gör du? Varför stannar vi? —Sa inte din far "nybörjarrutten"?
—Det är honom vi ska köra ikapp. —Men är det så smart...
Efter dem! Skynda dig!
Nej.
Nej, nej, nej!
—Hej. Ska det vara show? —Min drömhjälte.
Olé!
Vart tog de vägen? Jag fattar inte.
—Ska vi inte bara vända? —Aldrig i livet. Titta på kartan.
—Åh nej! —Nej!
Ta bort den! Mie! Jag ser inget! Ta bort den!
Till vänster, far.
—Ta bort den nu! —Jag kan inte!
—Det var nära ögat. —Kom igen! Jag ser dem inte!
Nu ska vi bara runda toppen och sen bär det av hemåt!
—Titta där uppe! —De är över en kilometer bakom oss.
Där är de! Där!
De är på väg tillbaka. Vi genskjuter dem!
—Håll i dig, Per! —Nej, jag gillar det inte!
Okej, vi stannar.
Jag kan inte! Det går inte!
Ser du dem?
Jag ser ett dammoln vid öknen. Det är kanske flickorna.
Det hjälper inte alls. Vi kommer bara allt längre ner.
Säger du det?
Far och Per då?
—Nej, de syns inte till. —Jag ringer dem.
Det är ingen täckning här ute.
—Jösses. Kan du laga den, far? —Det tror jag tyvärr inte, Per.
Och vad värre är... Solen är på väg ner.
—Vad sa du? —Inget, Per. Allt ordnar sig.
Vi får köra efter hjälp.
Ah! Är det här lite romantiskt eller?
Ja, det vill jag nog påstå.
Jag vet inte, jag...
Jag känner mig nästan manad att...
—Nej, det är kanske lite opassande. —Vad tänker du på?
Hade frun haft nåt emot att jag läser en liten älskogsdikt?
—Nej. —Från varmare länder.
Den vill jag gärna höra.
Det var då en nunna som mötte en sailor
bom fallera och tjohej
Han frågade: "Vill du se min nya tatuering?"
bom falleri — åh nej!
Den var kanske inte så välplacerad här.
Tvärtom. Det är den vackraste dikt som en man nånsin har läst för mig.
Skål, hjärtat.
—Aj! Försiktigt! —Jag är försiktig.
Du är en clown också. Vill du nåt med han Francisco?
Nej, jag har ju Peter. Även om han struntar helt i mig.
Men varför går du klädd så där då?
Såg du inte hur han tittade efter den där Camilla?
Aj! Gör du det där med vilje eller?
Jo, men vi måste vänta tills det blir ljust.
Det är redan som att leta efter en nål i en höstack.
—Två nålar. —I en mycket stor och mörk höstack.
—Vad är det för nålar? —Buggisarna.
—De är ju där ute nånstans! —Ja, men som tur är så är det varmt.
De dör inte av en natt under bar himmel.
—Det där är Karlavagnen. —Det stämmer.
Den är en del av stjärnbilden Stora Björn.
—Nej, vi tänker inte på Bjørn nu. —Du har rätt.
Man kan säga mycket om Bjørn, men nån stjärna är han inte.
Det är många år sen som han skrattade åt dig.
Men nu är du ju vuxen och världens bästa pappa.
—Även om du inte kan springa fort. —Tack, Per.
Bara att se honom...jag vet inte... Men du har rätt.
Det är dumt. Det måste bli ett slut på det.
Lovar du det?
I morgon blir allt bra. Lugn och ro. Vi ska inte göra mer än att ha kul.
Det lovar jag.
God morgon! Le för fotografen!
Så, Lille Far. Nu är jag... Lille Far?
Bodil, var är Lille Far? Bara han inte har sprungit bort.
Vi är här!
Vi gömmer oss bägge två.
Fin grotta. Bra gömställe.
Vad säger du, Lille Far? Vill du bo här?
Vi är överens om att filmen är klar, va?
Men vi har ju en avslutningsshow att sparka igång också.
Det är just det vi har. Med mina begåvade barn.
—Mie, du är bra på att spela gitarr. —Jag kan tre ackord.
Ole gör sina konstiga ljud med munnen. Och Søs...
Du kan dansa. Hyfsat.
Visst. Jag kan göra en koreografi om Ole och Mie skriver ett nummer.
—Vad kan jag göra? —Du kan ju nästan allt.
Kan du inte hitta på ett kul nummer med Bodil?
—Jag hittar på nåt. —Bra!
Så går jag ut på resorten och berömmer familjen...
—Far, nej. Kom ihåg affären. —Och öknen.
—Jag har blivit mycket klokare. —Sen i går?
Far, jag har den djupaste respekt för dig.
Du är en fantastisk bokhållare.
Och du är en lika fantastisk far.
Men du ska baske mig inte valsa runt där ute på resorten—
—och göra dig och din familj till åtlöje.
—Vad ska jag göra då? —Du gör det som du är allra bäst på.
—Ligga i en solstol? —Ja.
Här kan du ligga i lugn och ro långt från allting.
Ja, det kan man ju lugnt säga. Gick det inte att komma längre bort?
—Här är lemonad. —Och en fruktskål.
Illustrerad Vetenskap, som du älskar.
—Handduk och solkräm. —Jag har alltså rumsarrest.
Nej, det har du absolut inte. Du har solstolsarrest.
Ah!
Du vill så gärna vara en stjärna
lite...fjärmad
Eller kanske snarare nåt med...
Och så nåt med...
—Hey, Søs! —Hej.
—Är det en zombiedans du gör? —Mycket roligt...!
—Jag har mixat ihop en provtext. —Jag kan ju prova den.
—Så där. —Hoppas Lille Far tål hårfärgen.
Min mamma är ett hälsofreak. Tål hon den, så tål Lille Far också.
Bra. För jag vill öva utan att nån känner igen honom.
Vad är klockan? Jag ska hem och öva fiol.
—Okej? —Ja. Vi ses.
Nu får du en päls med annan färg. Så kan vi komma ut och ha roligt.
Oj, älskling. Vart är du på väg? Du har 1 1/2 timme fiol kvar.
—Varför måste jag alltid öva fiol? —För att vinnare spelar fiol.
—Du ska bli en vinnare. Som far. —Sitt!
—Eller vill du vara en förlorare? —Nej. Men varför roar du dig bara?
För att jag redan är en vinnare, älskling.
Och jag ska inte roa mig. Jag ska cykla 50 km på den här.
Skryter du nu igen? Du pratar hela tiden om att vinna.
Det spelar ingen roll. Vår far säger att vi är bra nog som vi är.
—Din far är en mes. —Nej då. Han är den bäste.
Han blev ledsen när du retade honom som barn.
—Vad smart du är, va? —Jag är bara bra nog som jag är.
Men jag...
Jag hinner inte med det här. Jag ska träna.
Så har ingen sagt till min far. Vad kaxig du är, Per!
—Ska vi träna med Lille Far? —Skulle du inte öva?
—Nej, för jag är redan en vinnare. —Kom, Lille Far!
Sitt. Snurra runt.
Ligg. Duktig!
—Vad bra han är på det. —Det är för att det är min hund.
Din hund med mörk päls.
Aj som fan!
Det är nån som tar sig en paus, va?
—Jag krossade nyss 30 km på den här. —I den där munderingen?
Ja. Nej, det skulle jag aldrig göra.
Jag behövde bara ta ett dopp, så tar jag 30 till efter lunch.
—De har spaghetti på menyn. —Det låter jättegott.
Det är fanimej inte sant. Det är helt otroligt. Det är du.
Nu kommer jag ihåg dig. Gode, gamle Spaghettio.
Du måste ha dig en kram. Nej, vad länge sen det var.
Det var så trevligt då. Bra killar, bra kamrater.
Du är dig lik. Inte en muskel på kroppen.
—Det vet jag inte. —Nej, klart du inte vet.
Som min far sa: "Den som inte tränar vinner inget."
Jag måste upp på järnhästen igen.
Vad jag minns, Spaghetti, så gillade du att vara en förlorare. Va?
Världen är bra liten, va? Spaghetti, Spaghetti, Spaghetti.
Spaghetti, Spaghetti, Spaghetti!
Spaghetti!
Nej...!
Lugn, min vän. Det är bara en...30—40 stycken kvar, tror jag.
Den här borta sitter illa.
—Vad gott det är. Finns det mer? —Det kan du tro, Ole.
—Ska du inte sitta, far? —Nej tack, jag föredrar att stå.
Han har ju slappat hela dan.
Ja, just precis. Aj!
Kom igen nu, efter honom!
—Stoppa dem, Ole! —Vart är ni på väg nånstans?
—Vi är på väg till stranden i dag. —Sa vi inte...
Jag ligger på min solstol vid havet.
—Om ni träffar Bjørn igen då? —Ingenting. Det är slut med det.
I dag blir en bra dag. Vi ska bara ha trevligt.
—Var är onkel Anders? —Ute och insuper sjöluft, sa han.
—Lugn. Inget kommer att hända. —Jag ska hålla koll på honom.
—Ska vi börja på gräset? —Jag måste öva på några ackord.
Åh nej!
Inga problem. Jag lägger mig bara här i lugn och ro — helt själv.
—Hej! —Hej. Vad bygger du?
—Ett drottningsslott. —Får jag bygga en kungshundkoja?
Ja, bra idé. Men var är du—vet—vem?
Han är borta i sin du—vet—nog—också—vad.
—För tusan, Lissi! —Vad?
—Det är napp! —Nej!
—Det här är en riktig baddare! —Kan jag göra nånting?
—Ta två glas i korgen. —Två glas?
—För den här dricker inte sig själv. —Nämen, alltså!
—Förlåt. —Nej, det är helt okej.
Olivia, älskling? Ska du inte prova med lite dekorsten på din borg?
Det blir riktigt fint med ett vackert tak av musselskal.
Det gör jag alltid.
Vi håller oss till dekorsten. Det är snyggare på vår borg.
Där använder vi dekorsten. Dekorsten är nämligen bäst.
Ursäkta. Om du flyttar ner fingret ett snäpp så blir det rätt.
—Vad menar du? —Jag ska visa dig.
Du sätter det där där och tar bort det där. Prova det.
—Ja, ja. Tack! —Visst.
Du vill så gärna, da, da, da vara en stjärna
Och så nåt med "hjärna" eller "fjärma"...
Kanske...
—Kanske "hitta sin egen kärna"? —Ja! Tack!
—Tack själv. Vi ses! —Ja, vi ses.
Nu ska du få se här, Per.
Jag hittade nåt bärnstenigt och pinnar och en flagga.
—Far! Det är en hundkoja. —Ja, det blir en fin hundkoja.
Olivia, vi måste ju ha en vallgrav. Det måste en riktig borg ha.
Vi måste ha en mur runt om. Flytta dig lite. En mur runt om...
—Och vi gräver här. —Kom, Olivia.
—Jag har fyra torn. —Och musselskal här uppe.
—Det var Olivias. —Det var Pers.
—Det var Pers! —Den tar jag!
Hej! Då tror jag att den är klar.
—Vilken? —Sången, tönt.
—Bra, Mie. —Tack. August hjälpte mig.
—Han är jättesnäll. —Han är Buffel—Bjørns son!
—Jo, jo, men... —När man talar om solen...
Så ösregnar det. Får vi höra sången?
Jag måste nog öva lite mer på den före showen, men...
Har han blivit trädgårdsmästare?
—Sången! —Ja...
Det börjar med att Ole gör ett beat och så...
—Far! —Bara de inte håller på med nåt.
—Jag börjar med ett beat, ja. —Ja, precis.
Sen kommer jag in på gitarren och slår några ackord så här.
Nånting är helt galet. Vi måste kolla det. Kom.
—Vad håller de på med nu? —Ingen aning.
Men det verkar absolut inte sunt.
—De har begravt farfar. —Begravt?
—Var nånstans? —Här! Det måste vara här.
—Akta! —Spaghetti, var är han?
Nej, nej, nej.
—Det är hans näsa. —Det är hans fötter.
—Kom här. —Upp.
Inte tillåtet.
—Åh! —Per?
—Olivia? —Hund?
Vem vill ha en glass? Vi bjuder.
Tack.
—Coolt att du lärt Lille Far tricks. —Olivia hjälpte till.
Vad ska vi göra med Store Far? Han blir alltmer knäpp i bollen.
Vår far är inte heller helt normal.
Vår far är bara sån när han ser er far.
Det hade hjälpt om er far sa förlåt till vår.
Det händer aldrig. Han säger inte förlåt till nån.
Vi kanske kan få dem att bli vänner.
Ja. Vi kan få dem att samarbeta om nåt.
—Det gör de aldrig. —De hade mördat varandra.
Men om de blev tvungna att göra det då?
—Far! —Vi behöver din hjälp!
Per och Olivia drev ut på flotten!
—Va? Min Olivia? —Och vår Per.
De är på väg mot det farliga revet. Titta!
Åh nej. Det där slutar illa.
—Vi måste skaffa en båt. —Jag åker ut. Ring kustbevakningen.
—Nej. Jag åker ut. Du får ringa. —Det handlar inte om att leka hjälte.
Nej, det handlar om att vara hjälte!
Hey, hey!
Vänta lite!
—Hey, hey! Nej! —Du måste hjälpa mig.
—Skulle de inte samarbeta? —Jo, självklart.
Olivia, far är på väg! Lugn bara.
—De är ju helt tokiga nu. —Vad? Vad gör de?
—Jag kommer, Per! —Det tror jag inte.
Ja!
Nej, nej!
—Nej, BB! —Bort med dig.
Bort med dig. Stick bort!
Det är inte sant.
—Vad händer? —Det vill ni inte veta.
—BB! —Nej.
Va? Det är inte ungarna. De har lurat oss.
Vad gör du, Spaghetti? Se nu vad du har gjort.
Det gick alltså inte heller. De vill bara inte samarbeta.
Ohoj! Lille Bjørn, vad gör ni?
De tog sig vatten över huvudet. Ska du ha ett handtag, far?
Vi måste hitta på nåt annat.
Vad? Vi har rätt bråttom om vi ska hinna före finalen i morgon.
—Ursäkta. Var ska vi sitta? —Familjen Far? Följ med här.
—Var är de andra? —Søs byter om.
Mie och Ole klipper klart filmen. Spring och skynda på dem.
—Jag ska ändå hämta Lille Far. —Jag står precis här.
—Jag menade Bodil. —Skynda dig lite. Det börjar strax.
—Titta, här är det. Fars plats. —Hej. Jag ska visa era filmer.
—Kan jag få dem? —Vår är på gång.
Vad kul. Har ni en titel? Ni kan ju kalla den "Spaghetti på 100 sätt".
—Mycket roligt... —Här är vår.
Du vaktar den. Det är guld. Det förstår du, okej? Du förstår?
—Mie! Det börjar strax. —Jag skyndar mig så mycket jag kan.
—Kommer ni inte snart? —Jag måste lägga ner den på den här.
—Lille Far? —Så där. Nu är vi klara.
—Det här då? —Det är klipp som inte duger.
Kom nu!
Välkomna, allihop! Då är det äntligen dags för tidpunkten—
—då vi ska hitta familjen som ska bli Årets Solfamilj!
Finalisterna är, som så ofta förr, familjen Skov!
Och för första gången: familjen Far!
Först presenterar familjerna sig—
—med korta semesterfilmer som de har filmat här.
Sen kommer vi till det slutgiltiga, avgörande uppträdandet här på scenen.
Må bästa familj vinna!
Spaghetti, titta nu noga.
Det har redan börjat.
—Shit, det där ser proffsigt ut. —Nej, det där är ingenting.
Kom fort! Vi måste byta om!
Vilken familj, va?
Verkligen en värdig titelkandidat.
Det blir spännande att se vad vår andra familj har hittat på.
Och när vi gör klart för det har vi en liten överraskning.
De dansande guiderna!
Jag kollar ungarna.
—Bara Lille Far inte blir för nervös. —Han längtar säkert. Men du då?
Jag är lite nervös. Mest för vad min far ska säga.
—Olivia? — August, vad händer? —Vi pratade bara.
Ni ska inte prata med varandra. Ni är konkurrenter.
Detta är inte en korvfest på ungdomsklubben.
Det finns bara plats för en vinnare och vinnaren tar allt.
—Om vi förlorar då? —Förlorar?
Det ordet tror jag inte ens att jag kan. Va?
I vår familj förlorar vi inte, okej?
Om ni inte ödslar tid på att mysprata med motståndarna—
—i stället för att göra er klara. Då kan man förlora.
Fokusera, Olivia. — Och titta inåt, August. Okej?
Ni vet vad jag förväntar mig av er, va?
Hallå? Er far säger att ni har er familjefilm här.
—Jag har den här. —Vänta!
Jag tycker vi ska använda den här.
—Nej, det är alla misslyckade klipp. —Just det.
—Du har helt rätt, Per. —Självklart. Det gör vi.
—Ole, är du med? —Hundra procent.
—Och ni är helt säkra? —Ja.
Och så gör vi klart för nästa familjefilm.
Ja, så där, far!
Titta, det är fusk och humbug! Har ni sett det?
Vad händer?
Jag tror att exakt det som ska hända händer.
Ja. Du har rätt, onkel. Det tror jag också.
Ja. Så kan man ju också göra det.
Men inget är klart än.
För nu ska vi se de två familjernas uppträdanden som de har förberett.
Och det ska bli så roligt. Vad tycker ni?
De andra börjar. De är säkert jättebra.
Men mina barn kan också nåt. Va, onkel? Onkel?
Onkel?
Går det inte bättre i ordentliga skor och en lite mindre tajt klänning?
Säkert. Men jag vill bara se lite läcker ut.
Du är läcker, Søs. Det sitter inte i kläderna.
Ska du inte ta det där snart?
Och förlåta honom. För vad han än har gjort.
—Kom igen nu, Søs! Är du klar? —Ja. Två sekunder.
Peter? Pe...
Vad i all världen? Vad är det som händer?
Jag har ingen aning.
Det är ju min dotter! Det är Søs!
Känner du dig som en förlorare om du gör fel
tror du att bara en streber kan få vind i sina segel
du vill gärna bli en vinnare bättre än andra, bli nåt mer
men alla dina kompisar vill mycket hellre att du taggar ner
du är hard ass och en smart ass du behöver inte bevisa mer
det är dom du känner, dina vänner och du är bra nog som du är
bra nog, bra nog bra nog som du är
Älskling? Camilla, vad gör du?
—Jag vill vara med! —Stanna!
om du har smoking på på festen eller kommer i sköna klä'r
så är du lika cool som resten för du är bra nog som du är
Vad är det för en hund?
Åh! Är den inte söt?
det är alltför mycket konkurrens alla vill bli nummer ett
ta och ge dig själv en chans att ha roligt och chilla lätt
det finns mycket mer i livet än att vara först och bäst
du får ett tips, så släpp nu taget så lovar vi — livet blir en fest
Fiesta!
—Svärmor! —Onkel!
tro nu på dig själv och det du själv vill
det som du kan och vad du är värd
tro nu på dig själv och det du själv vill
det som du kan och vad du är värd
tro nu på dig själv och det du själv vill
det som du kan och vad du är värd
tro nu på dig själv och det du själv vill
det som du kan och vad du är värd
du vill upp och bli en stjärna för en stjärna är populär
—Hitta hellre din egen kärna —För du är bra nog som du är
bra nog, bra nog bra nog som du är
låt de andra bara göra det som de själva är sugna på
du är dig själv om nån frågar det kunde va' mycket värre än så
vi är alla helt olika vi har alla nåt att lära
—Sluta nu att spela så helig —Hitta en spegel att se dig i
och tro på att du är okej
precis som du ska va'
så skippa hard ass och smart ass för du behöver inte bevisa mer
vi är dom du känner, dina vänner och du är bra nog som du är
Ja!
Bravo!
Woaw!
Det var jättebra! Jag vet bara inte hur vi ska avgöra det här.
Det vet jag. Ge den till honom.
För vår far säger att vi är bra nog som vi är.
Och vet du vad, far? Det är du också!
Varsågod.
Tack ska ni ha, men om jag ska vara helt ärlig—
—så tycker jag inte att jag har förtjänat den.
Far? Förlåt att jag mobbade dig när vi gick i skolan tillsammans—
—och kallade dig allt möjligt, bland annat den italienska maträtten.
Jag beklagar. Det var inte okej.
Det var, som din son Lille Per sa till mig, riktigt taskigt.
Och det vill jag säga förlåt för.
Kan du inte komma upp? Ja, kom upp.
Tack, Bjørn. Men jag har inte heller förtjänat den.
Jag har betett mig som en clown hela veckan.
Men inte en sån jätteclown som jag har varit.
—Jag har varit en lite större clown. —Men jag har varit en idiot!
—Jag var en större idiot. —Jag var den absolut största idioten.
—Far! —Okej, ni har rätt, barn.
Om nån förtjänar den här så är det ni!
Nej tack! Här. Kom, Olivia.
Tack för en härlig semester.
Vi skulle kunna ta en vecka till. Vad säger du?
Olé!
Kan vi inte ses där hemma sen? Jag vill gärna lära mig beatboxa.
—Din far sa att du skulle till Ajax. —Det är hans dröm. Inte min.
Nej tack.
Peter!
Kom, allihop! Nu är det selfie!
Le!
Slut med lögn och lur. Var den du är.
Ja, vi måste ju ut, Lille Far. Kom.
—Far! Nu igen? —Det är ju inte en riktig runda...
—Det är faktiskt min hund. —Ja, jag vet det.
Men du får gärna följa med om du vill.
—Det vill jag jättegärna. Tack, Per. —Kom då, Lille Far.
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2018